НЕКИ ТО ВОЛЕ ЖЕСТОКО
Чикаго, 1929.
Моцарелин ПОГРЕБНИ ЗАВОД
Добро, Чарли, то је биртија?
Да. -Ко је води?
Већ сам вам рекао... -Подсети ме.
Спетс Коломбо. -Баш је новост. Која је лозинка?
"Дошао сам баки на сахрану". Ево вам улазница. -Хвала.
Ако ћете сто до бине, кажите да сте носач ковчега.
Добро, Чарли. -Све је спремно. Када улећемо?
Шефе, боље да бришем. Види ли ме Коломбо, биће "збогом, Чарли".
Збогом, Чарли.
Дај ми пет минута. Онда удри. -Јасно.
Добро вече, господине. Ја сам г. Моцарела. Изволите?
Дошао сам на старичин погреб. -Нисам вас до сада овде виђао.
Јер сам био трезвењак. -Молим.
Шта се чека, треба да носим ковчег? -Одведи господина у
капелу. Клупа број три. -Да, г. Моцарела. Овуда.
Кад мораш да одеш, овако треба. -За мном.
Шта бисте? -Цугу.
Жао ми је, имамо само кафу. -Кафу?
Скоч-кафу, канадску кафу... -Скоч у шољици, посебно киселу.
Чекај!
Дај ми друго место, даље од оркестра. Може оно тамо?
Извините, то је само за блиску родбину.
Хеј, хоћу још кафе!
Донеси рачун, ако буде рација. -Ко ће да напада на сахрану?
Неки не поштују мртве.
Џо? Вечерас је оно? -Богме јесте.
На. Вечерас нас плаћају.
Добро је. -Што?
Мучи ме пломба на умњаку. Морам до зубара.
Цео месец смо без посла. Зар ћеш да спискаш зараду на зубе?
То је само пломба. Не мора да је златна.
Што си тако себичан. Дугујемо заосталу станарину.
Месари 89 долара, а тужени смо за непокривен чек дат перионици.
Позајмили смо лову од свих цура из поставе.
У праву си. -Наравно.
Ујутру свима помало плаћамо. -Нећемо. -Не?
Ујутру идемо на псеће трке и стављамо све на Муњу.
На Муњу? Мој новац стављаш на пса? -Сигурно је. Мекс је јавио.
Његов зет, електричар, брине о "зецу".
Какав сад зец? -Види однос: 10 према 1.
Сутра ћемо свима да платимо. -А ако изгуби?
Што бринеш. Овај посао ће вечно да траје. -Шта ако не?
Што си такав мрачњак? Шта ако те удари камион?
Шта ако берза падне? Ако Мери Пикфорд напусти
Дагласа Фербанкса? Ако Доџерси напусте Бруклин? -Џо...
Шта ако се Мичиген излије? -Не гледај. Цео град је у води.
Четири, три, два, један.
Слушајте! Ово је рација. Ја сам савезни агент.
Сви сте ухапшени.
Хоћу још једну шољицу кафе.
Спекс! Комеморација је готова. Идемо. -Куда?
У наше одмаралиште за кријумчаре алкохола у пензији.
Ту сам те учланио. -Никуда ја не идем.
Допашће ти се тамо. Затворски кројач ће ти израдити посебне
камашне (спекс)... Пругасте.
Јако духовито.
Која је сада оптужба? -Балзамовање људи кафом.
Осамдесет шест гради. -Осам...
Ја сам овде само гост. -Дај, Спекс.
Знамо да си власник овога. Моцарела ти је само параван.
Моцарела? Никад чуо за њега. -Имамо другачије податке.
Од кога? "Чачкалице" Чарлија? -"Чачкалице" Чарлија? Никад чуо.
Кисело млеко.
Паметно. Не пијете своје.
Хајде, устајте. -Бацаш порески новац.
Зови адвоката. -Ово су ми адвокати.
Сви су са Харварда.
Хоћу још једну шољицу кафе!
Ово решава једну муку: Коме ћемо прво да платимо.
Ћути, размишљам. -Газдарица ће нас избацити,
нема више кобасица на кредит код Моа, нити зајмљења новца од цура.
Оне сада иду у затвор. -Ућути.
Колико ће нам кладионичар Сем дати за капуте?
Кладионичар Сем? Неће моћи. Нећеш уложити мој капут на пса!
Џери, рекох ти да је ово сигурно. -Смрзнућемо се. Испод нуле је.
Навући ћемо упалу плућа!
Глупсоне, изгледи су десет према један. Имаћемо сутра 20 капута.
"Муња"! Куд' сам те и слушао! Треба да идем код психијатра.
Мислио сам да не причамо. -Види ми бас!
Боље је обучен од мене!
Има ли ишта данас? -Ништа. -Хвала.
Не могу више.
Исцрпљен сам од глади, имам грозницу и рупу у ципели.
Да си ми дао прилику живели бисмо као краљеви.
Како? -У трећој трчи пас, Келабинго...
О, не... -О, да. 15 према 1.
На оваквој подлози... Одговара му блато.
И, шта хоћеш од мене? Моју главу на тацни? -Само бас.
То и мој сакс. Добићемо бар 35... -Да л' си нормалан?
Печени смо, а ти још додајеш уље на ватру.
Добро, цркни, шта ме брига. Смрзни се! Има ли нешто?
А, ти си.
Баш си дрзак... -Хвала.
Џо, врати се овамо.
Душо, ако је за суботу, могу све да објасним.
Каква испала! Дала сам четири долара на фризуру,
купила нов неглиже, испекла питу, а где си ти био?
Где си био? -С тобом. -Са мном?
Не сећаш се? Зуб му је отекао... -А, да.
Водио сам га у болницу на трансфузију крви. Тачно?
Тачно. Имамо исту групу. -Нулту групу. -Нулту?
Душо, искупићу се. -Већ се искупљујеш (измишљаш).
Чим нађемо посао, водићу те у сјајан ресторан.
Нели, има ли Полиакоф шта? Очајни смо. -Случајно баш тражи бас.
И саксофон. Зар не?
Да.
Какав посао? -Три недеље на Флориди.
На Флориди? -У Семинол Рицу. Све је плаћено.
Није ли сјајна. Идемо.
Станите! Има већ састанак тамо.
Мораћете да чекате. -Добро. Чекаћемо.
Види, Гледис. Три недеље на Флориди са Слатком Су и
"Синкопама". Требају им две цуре с басом и саксофоном.
Како мислиш чаробњак? Овде Полиакоф. Имам посао за тебе.
Гледис, ту си?
Хоће ли... -Свирала је 112 сати маратонског плеса.
Сада је у кревету. Има нервни слом.
Кажи јој нека се пресели. -Шта је с Кори Џексон?
Чуо сам да свира са "Армијом спаса".
Идиотске женске! Спремни смо да кренемо за Мајами и шта...
Саксофонисткиња је побегла са продавцем библија,
а басисткиња је затруднела.
Бинсток, морам да те отпустим! -Мене? Ја сам управник
оркестра, не ноћни чувар.
Причао бих с Беси Мелоун. Шта ће она у Филаделфији?
Стварно?
Беси сада свира са Стаковским. -Беси "Дно"?
Свирензи с филхармонијом.
А Розмери Шулц? -Пресекла је вене када је
Валентино умро.
Сви ћемо их пресећи ако се не скупимо за два дана.
Знаш какве нам цуре требају. Нађи их и испод земље.
Битно је да буду у возу до осам сати.
Само 'ладно. Веруј Полиакофу. Јавићу ако нешто искрсне.
Тешко ћу поднети још један чир.
Нели, дај ми међуградску.
Сиде, да попричамо... -Шта је?
Око посла на Флориди... -На Флориди?
Нели нам је све рекла. -Нисмо закаснили?
Јесте ли ви неки зезатори? Бришите одавде.
Централа, дајте ми агенцију Вилјам Морис у Њујорку.
Зар ти не требају бас и сакс? -Права процена, али ви нисте.
Разговарао бих са г. Морисом. -Шта нама фали?
Погрешног сте облика. Збогом!
Погрешног облика? Тражиш ли ти грбавце?
Не брину ме леђа. -И, какав је то оркестар?
Треба да имате мање од 25 год. -Можемо да прођемо.
Треба да сте плавушани. -Обојићемо косу.
Треба да сте девојке! -Можем... -Не можемо!
Г. Вилјама Мориса. -Мислиш, ово је женски састав?
Баш то је мислио. Добра Нели! Шију бих јој заврнуо.
Чекам.
Да попричамо. Што не бисмо ово? Лане смо имали минђуше
док смо свирали у "Циганској чајџиници".
Сећаш ли се хавајског оркестра? Имали смо сукњице од траве.
Шта му је? Пије ли? -Не. али није дуго јео,
па му је то ударило у главу. -Џо! То су три недеље на Флориди.
Можемо да позајмимо одећу од играчица. -Луд си као перика!
Тако је! У праву је.
Набацићемо половне перике и мало поставе овде.
Бићемо Џозефин и Џералдин.
Џозефин и Џералдин? -Да. -Хајде!
Ако вам треба лова, универзитет у Илиноису прави игранку
за Светог Валентина. -Прихватамо. -Важи.
Шест долара по човеку. Будите у студентском насељу у 8 сати.
Скроз до Урбане за једну свирку? -То је 12 долара. Узећемо један
капут из залагаонице.
Г. Морисе? Поликоф је из Чикага. Имате ли две слободне музичарке?
Саксофонисткиња и басисткиња? -Ако их Морис не набави, ми...
Хајде, Џералдин.
Двеста километара, пада снег. Како ћемо донде?
Смислићу нешто. -Шта? -Не брини.
Како је било, цуре? -Треба шију да ти заврнем.
Тако се не прича.
Душо, шта радиш вечерас? -Вечерас? Зашто?
Имам неке планове.
Ништа не радим. -Заиста?
Ићи ћу кући и јешћу стару пицу. -Бићеш код куће цело вече?
Да, Џо. -Онда ти неће требати ауто.
Мој ауто? Проклетињо...
Зар није он страоб...
ЧАРЛИЈЕВА ГАРАЖА
Могли смо да будемо на Флориди 3 недеље, са плаћеним трошковима.
Уживање на сунцу, палме, пецање. -Прекини.
ЗАТРУБИ
Могућа кента, можда ништа и пар кечева.
Баците их, момци. -Шта да бацимо?
Дошли смо по кола. -Је л'? -Да.
Кола Нели Вајнмајерс.
Музичари. -Паметњаковићи.
Кечеви зову.
Зелени хапмобил, купе, из '25. -Овде је.
Хоћете ли бензин? -Да. Може ли за...
четрдесет центи? -Да ставим на рачун гђице Нели?
Што да не. Напуните до врха.
Сви руке горе!
Окрените се према зиду!
И ти, Чачкалице. Хајде!
Придружи нам се.
У реду је, шефе.
Здраво, Чарли. Одавно се нисмо видели. -Откуд ти овде, Спетс?
Дошао сам да ти се захвалим. -Ништа ми не дугујеш.
Не бих рекао.
Препоручио си мој погребни завод неким пријатељима.
Не знам о чему причаш. -Сада имам све те ковчеге.
Не волим што ће ми пропасти. -Спетс, немам с тим везе.
Штета, Чарли. Имао би три осмице.
Збогом, Чарли.
Не, Спетс, не, молим те!
Позлиће ми.
Добро, излазите одатле.
Ништа нисмо видели, зар не? -Не, ништа.
Није наша брига ако ћете да се пококате...
Нешто сте ми познати... -Не, ми смо само два музичара.
Дошли смо по кола Нели Вајнмајерс. Вечерас је игранка.
Хајде, Џери. -Чекај мало!
Куд' сте пошли? -У Урбану.
Око 200 км одавде, па... -Никуда ви нећете.
Нећемо? -Не волим сведоке.
Нећемо зуцнути ни реч. -Ништа нећете зуцнути.
Чак ни ваздух.
Бришимо одавде. После ћемо њих да средимо.
Мислим да сам погођен! -Бас је погођен.
Крв? -Ако нас ухвате, биће свуда крв, нулте групе. Идемо!
Куда бежиш, Џо? -Што даље одавде.
Нема толике даљине. Не знаш ти ове.
Они нас знају. Свака битанга из Чикага биће нам за петама.
Дај ми новчић. -Шта? -Дај 10 центи.
Зваћеш полицију? -Полицију? Нећемо поживети да
сведочимо против Спетса. Вобеш 1098.
Морамо из града. Да пустимо браде. -Обријаћемо се.
Обријати? -Обријати. -Зар сада?
Они имају аутомате да нас разнесу. А ти бринеш о бријању.
Обријаћемо ноге, глупсоне. -Ноге?
Г. Полиакоф? Чујем да тражите две музичарке.
Воз за Флориду креће с првог перона за Вашингтон,
Чарлстон, Савану, Џексонвил и Мајами.
Укрцавање.
Шта ти је сада? -Како оне ходају у овоме?
Како одржавају равнотежу? -Ваљда расподелом тежине.
Хајде.
Овде удара промаја. Мора да су стално прехлађене.
Не одуговлачи! Пропустићемо воз.
Осећам се го! Као да ме сви гледају. -С тим ногама?
Не лупај. Хајде.
Неће моћи. Нећемо проћи, Џо. -Ја сам Џозефин и ово је
и тако била твоја замисао.
Види ово! Како се креће. Као пудинг на федерима.
Као неки уграђени мотор.
Рекох ти, то је другачији пол! -Чега се плашиш? Да не затрудниш?
Ово је само да збришемо. Када изађемо, отрешћемо се овога.
Џо, овог пута ме нећеш наговорити на нешто... -Важне вести!
Седморица убијена у гаражи! Страхује се од крваве освете!
Убедио си ме. Идемо, Џозефин.
Тако је, Џералдин.
Продужи, Долорес. -Тромбон.
Олга, како леђа? -Труба.
Ево нас. -Вас две сте из Полиакофове агенције?
Да, ми смо нове девојке. -Скроз нове.
Ово нам је управник, г. Бинсток. Ја сам Слатка Су.
Зовем се Џозефин. -Ја сам Дефни.
Сакс и бас! Драго ми је што сте ту. Спасле сте нам живот.
И ви нама, него.
Где сте раније свирале? -Ту и тамо... Свуда.
Провеле смо три године на музичком конзерваторијуму
Шебојген.
Сви у воз!
У креветима сте 7 и 7а. -Седам и седам "а".
Хвала. -Увек.
И теби.
На ноге лагане... -Безобразниче!
Полиакоф нам је послао праве даме. -Нек остале пазе на речник.
Дефни?
Никада ми се није допадало име Џералдин.
Ја сам басисткиња. Зовите ме Дефни. -Здраво!
Ја сам Џозефин. Саксофон.
Добро дошле у земљу без мушких. -Зажалићете!
Скините стезнике и раскомотите се. -Ја га и не носим.
Зар се не испупчиш? -Испупчим? Ја?
Имам сјајну шваљу. Долази једном месечно.
Јефтина је... -Хајде.
Чуле сте виц о тубисткињи која се нашла на пустом острву
са једноногим џокејом? -Не, како иде?
Доста, цуре. Прекините с простотама.
Оне су ишле на конзерваторијум. -"Ишле су на конзерваторијум..."
Ала је талентована, а?
Као да смо упали у каду с путером. -Пази се, Дефни.
Као мали, сањао сам да сам закључан у посластичарници.
Свуда слаткиши. Желеи, колачи, кремпите, пите с вишњама...
Слушај! Нема путера и слаткиша. На дијети смо. -Ма, наравно.
Не ту! То је кочница за опасност.
Е, сад' си је средио! -Шта?
Откинуо си ми дојку.
Иди и намести то. -Боље ми помози.
Овуда, Дефни. -Сада си и другу откинуо.
Дубоко извини. -У реду је. Уплашила сам се да је Слатка Су.
Нећете никоме рећи? -Шта то?
Ако ме још једном ухвати, избациће ме из оркестра.
Ви сте замене са бас и сакс. -Да. Ја сам Дефни.
Ово је Џо... зефин. -Дођите.
Ја сам Шугар Кејн (шећерна трска).
Шугар Кејн? -Да. Променила сам са Шугар Ковалчек.
Пољакиња? -Да.
Моји су музичари. Мама подучава клавир,
тата је био диригент (кондуктер).
Где је дириговао? -На Балтимору и Охају (пруга).
Ја свирам укулеле и певам. -И пева!
Немам неки глас, али ни ово није неки оркестар.
С њима сам јер сам у бегу. -Од чега?
Боље да и не почињем.
Хоћете ли мало? То је бурбон.
Касније ћу.
Не мислите да сам испичутура. Могу да станем кад год хоћу,
само што нећу, посебно када сам тужна.
Разумемо.
Све цуре пију, само што мене ухвате.
Такав ми је живот. Увек извучем дебљи крај.
Је л' ми шав прав? -Него...
Видећемо се, цуре. -Здраво, Шећеру.
Свирали смо са погрешним оркестрима. -Миран, Дефни.
Виде ли облик тог бифеа? -Батали то.
Погрешан потез и избациће нас из воза.
Онда стиже полиција, новине и банда из Чикага.
Волео бих да позајмим шољицу тог шећера.
Нема колача, нема путера и нема шећера.
Опет си их покидао.
Хеј, вас две! Шта сте последње свирале? Валцер?
Не. Сахране.
Бисте ли се придружиле живима? Мало живље!
Пробаћемо.
Одакле те рупе?
Ове?
Не знам. Од мишева?
Цуре, идемо из почетка. И, дајте мало ватре.
"Дивље ходим, без контроле. Дивље ходим, много храбра.
"Весела сам, немарна,
"безбрижна сам сваког часа, никад тужна.
"Увек ходим, не знам куд', баш ме брига нек сви виде,
"Не волим никога,
"нема сврхе,
"Увек сама,
"дивље ходим!"
Бинсток!
Шта је, Су? -Зар нисам јасно рекла
да не желим цугање у овом саставу?
Добро, цуре, чије је ово? Реците.
Шећеру, упозорио сам те. -Молим вас, г. Бинсток.
Ово је превршило меру.
У Канзас Ситију си промувала пиће у флашици шампона.
Пре тога сам те ухватио с унучићем у укулелеу...
Г. Бинсток. Дајте ми моју пљоску, молим.
Да. Спакуј своје ствари. На следећој станици...
Твоја пљоска? -Да. Само мало бурбона.
Ваљда је склизнула.
Дај ми то! -Зар ви, цуре нисте ишле на конзерваторијум?
Да. Целу годину. -Зар нисте рекле три?
Добиле смо одмор због доброг владања.
Две ствари не трпим током рада: Једна је пиће, друга су мушкарци.
Мушкарци? -Не брините због тога.
Ни мртве не бисмо с њима. Грубе, длакаве животиње.
Са осам руку.
Само једно хоће од девојака.
Не вређајте, госпођице!
Цуре, идемо поново из почетка.
Хортенс, душо, лаку ноћ. -Лаку ноћ, Дефни.
Мод! Лепо сањај. -Лаку ноћ, Дефни.
Лаку ноћ, Глорија. -Лаку ноћ, Дефни.
Долорес, чврсто спавај, душо.
Лаку ноћцу, Емили. -Па, па.
Шта кажеш на "па, па"? -Миран, дечко.
Понављај у себи да си цура. -Цура сам? -Цура си.
Цура сам. Цура.
Сними ову ритам секцију!
Цура сам. Цура!
Лаку ноћ, Шећеру.
Лаку ноћ, медена.
Рекла ми је "медена".
Шта радиш? -Да "медена" остане у кошници.
Нема вечерас зујања около. -Шта ако будем морао да идем
по воду и слично? -Одупри се.
Ако не могу? Ако је хитно? -Повуци кочницу за опасност.
Бинсток. Нешто је чудно око нових цура.
Како то? -Не знам. Али овде осећам.
То је с чиром. Као да аларм проради у теби. -Добро, Су.
Ти пази на чир, ја ћу на нове. Сви се средите и на спавање.
Лаку ноћ, девојке.
Лаку ноћ, Дефни. -Лаку ноћ, Џозефин.
Ја сам цура. Бар да сам мртав.
Цура сам, цура сам...
Дефни?
Шећеру!
Хвала ти што си ме покрила. Права си другарица.
Ма, ништа. Ми, цуре, треба да се држимо заједно.
Да не би тебе, шутнули би ме из воза.
Била бих у бестрагији, седећи на укулелеу.
Оо, напољу је ледено. Мислим, када помислим на тебе и јадни
укулеле...
Ако нешто могу да учиним за тебе... -Можеш сто ствари.
То је једна.
Слатка Су.
Нећу да зна да смо у договору. -Никоме нећемо рећи.
Ни Џозефин.
Боље да останем овде док се она не врати на спавање.
Остани колико ти срце жели.
Не притискам те? -Баш је пријатно.
Као мала, по оваквој хладноћи, ишла сам у кревет са сестром.
Загрлиле бисмо се и претварале да смо се изгубиле у мрачној пећини
и не можемо да нађемо излаз.
Баш занимљиво.
Нешто не ваља? -Не, не. Све ваља.
Сиротице. Сва дрхтиш. -Смешно.
Имаш температуру. -Смешно.
Ноге су ти хладне. -Зар није смешно?
Дај да их мало загрејем.
Боље? -Ја сам цура, ја сам...
Шта кажеш? -Болесна сам цура.
Идем док нешто не навучем... -Нисам баш тако болесна.
Мала ми је отпорност. -Шећеру.
Ако осетиш да те нешто хвата, најбољи је гутљај вискија.
Имаш га? -Знам где је.
Не померај се!
Сачекај.
Горе, горе!
Добро си? -Јесам.
Флаша? -Допола пуна.
Донеси шољице. -Шољице.
Једино овако треба да се путује. -Упали светло. Ништа не видим.
Без светла. Да не виде да имамо забаву. -А, ако проспем?
Па, проспи. Проспи, смеј се, забави се, играј се.
Ово можда буде и забава са изненађењем.
Какво изненађење? -Не још.
Када? -Боље прво мало попиј.
Од овога расту длаке на грудима. -Није поштено да нагађаш.
Приватна журка? Могу ли и ја? -Приватна је. Одлази.
Долорес, још имаш онај вермут? -Наравно. -Коме треба вермут?
Имамо бурбон. Можемо да направимо "Менхетн".
Добро. -"Менхетн"? У ово доба ноћи?
Донеси и мућкалицу за коктеле.
Шећеру! Упропастићеш ми изненађење.
Душо, шта је то? -Журка у седмици.
Журка? Донећу сир и кекс. -Узећу мућкалицу. Ти дај вадичеп.
Розела! Забава је у седмици. Имаш ли вадичеп? -Не. Има га Стела.
Иди по папирне шољице. -Добро.
Журка у седмици...
Ево га вермут. -Ово је приватна журка. Иди!
Донела сам сир и кекс. Ако неко огладни.
Је л' десет шољица довољно? -За двоје? Десет?
Девојке! Прекините ово! -Употребићеш "Јужњачку утеху".
"Јужњачку утеху"? Боље да не пробудимо комшију од доле.
Пази на тај вадичеп!
Ево ти кекс. -Нема кекса у кревету.
Идите и правите сопствену журку.
Ево је мућкалица. -Бар да имамо леда.
Лакше с вермутом!
Тринаест цура на лежају представља несрећу.
Дванаест мора да оде. -Додај ми путер од кикирикија.
Хоће неко саламу?
Доста је с храном. Имаћу мраве ујутру.
Имаш ли мараскино вишње код себе?
Нема везе.
Мараскино вишње?
Шта се догађа? Дефни!
Дефни! Где си?
Нисам крив. Нисам их ја позвао.
Цуре, прекините.
Сви напоље! Сви напоље!
Не ти, Шећеру. -Идем само по лед.
Напоље! Напоље! Тако је, Шећеру. Сад и остале.
Напоље!
Уђи. Вода је добра. -Узми "Менхетн".
Умукните! Све ће нас отпустити. -Шећеру! Не стављај ме саму.
Хајде, децо. Одустаните. Три су сата. Забава је готова.
Идите кући.
Шта је ово? -Овамо, Џозефин, док се не отопи.
Стави га овамо.
Шећеру, упашћеш у невољу. -Да, боље припази.
Ако те Бинсток опет ухвати.
Шта је то с тобом? -Нисам баш паметна, ваљда.
Није тако. Можда си немарна... -Не. Само глупава.
Да имам мозга, не бих била у бедном возу, с бедним оркестром.
Што си прихватила овај посао? -Раније сам певала с мушким
саставима, али више нисам могла.
Јеси ли икада била с мушким саставима?
Ко, ја? -Зато и бежим од њих.
Радила сам са шест састава у последње две године. Мајко мила.
Незгодно? -Него? -Не можеш да им верујеш.
Себи не могу да верујем.
Слаба сам према саксофонистима. Посебно на тенор саксофону.
Заиста? -Не знам шта је. Кваре ме.
Треба само да засвирају "Дођи ми, тужна душо"
и сва се најежим и дођем код њих.
То је све? -Сваки пут.
Ја свирам тенор. -Али си цура, богу хвала.
Зато и јесам с овима. Прво сигурност.
Само да побегнем од тих бараба. -Да...
И не знаш какви су. Заволиш их и мислиш да је то веће од
Евереста.
Онда почну да позајмљују од тебе новац и да га троше
на друге женске и на клађење. -Ма, шта кажеш?
Онда, једног јутра, нема ни дасе, ни сакса. Остану само чарапе
и паста за зубе, истрошена.
Онда се средиш, одеш на следећи посао, на следећег саксофонисту,
али све се понови.
Сад ти је јасно? Нисам баш бистра.
Памет није све.
Рећи ћу ти: То се никада више неће догодити.
Мука ми је од дебљег краја. -Што нема леда?
Девојке су нестрпљиве.
Могу ли два пића за нас? -Наравски.
Пуним 25 у јуну? -Зар?
То је четврт века. Да се цура замисли.
О чему? -О будућности.
О мужу. Зато идем на Флориду.
Шта има на Флориди? -Милионера. Мноштво њих.
Као птице оду преко зиме на југ. -Ухватила би богату птицу?
Брига ме колико је богат, све док има своју јахту, приватан вагон
и пасту за зубе. -И заслужујеш то.
Можда и ти неког уловиш, Џозефин. -Богат као Рокфелер, рамена као
Џони Вајсмилер?
Нек мој има и наочаре. -Наочаре?
Мушкарци са наочарима много су нежнији, слађи и беспомоћнији.
Ниси то приметила? -Има нешто у томе...
Ослабе им очи од читања. Знаш они дуги, мајушни
чланци у Вол стрит Џурналу.
Она басисткиња не да прави журку!
Суперица!
За срећне дане!
Ваљда ћеш овај пут да извучеш тањи крај.
Онда једноноги џокеј рече... -Шта је рекао?
Онда рече: Не брини за мене, душо, ја јашем постранце.
Извините. Штуцавица. -Истрљајмо јој врат ледом!
Мислим... О, испало ти је! Хладно је!
Немој то да радиш! -Голицљива је.
Помоћ, помоћ... Џозефин!
Прекините с тим!
КОЧНИЦА ЗА СЛУЧАЈ ОПАСНОСТИ
Шта би? -Немам појма.
Мислим, видећу.
Шта се то овде догађа? Бинсток!
Стигли смо на Флориду?
Шећеру, дај.
Ја ћу да носим инструменте. -Хвала, Дефни. -Хвала, Дефни.
Зар није срце?
Како сте?
Ево их. Више милионера него жутих мрава.
Нема ни једног испод 75. -75? Три четврт века.
Да се цура замисли. -Ваљда су повели и своје унуке.
Тачно тако.
ВОЛ СТРИЈТ ЏУРНАЛ
Дозволите, госпођице.
Смем ли? -Само изволите.
Ја сам Азгуд Филдинг трећи. -Ја сам Пепељуга друга.
Највише се дивим цурама с обликованим чланком.
И ја. Па-па.
Дајте да понесем један инструмент. -Хвала.
Право си срце.
Дивно је што је млада крв овде. -Ја сам нулта група.
Одувек се дивим естради. -Зар? -Да.
То је доста стајало моју породицу. -Улажете у забаву?
У забављачице.
Био сам ожењен 7 или 8 пута. -Нисте сигурни?
Мамица броји.
Прилично је секирам. -Не чудим се.
Сада ме је спаковала за Флориду. Мисли да сам сада на својој јахти.
Дубински риболов.
Повуци удицу. Ловиш погрешну рибу.
Ако обећам да нећу бити неваљао, може ли вечерас вечера?
Жалим, бићу на бини. -Наравно.
Који инструмент свирате? -Контрабас.
Очаран сам. Користите гудало, или само окидате?
Већином пљескам.
Мора да сте сјајна девојка. -Да се кладите?
Последња жена била ми је акробата. Жена-гума.
Могла је да пуши цигарете с ножних прстију.
Али је мамица то прекинула. -Што?
Не одобрава да девојке пуше.
Па-па, г. Филдинг. -Па-па? -Овде излазим.
О, не. Нећете тако лако изаћи.
Возачу, једном око парка. Полако. И гледај на пут.
Каква цура мислите да сам ја?
Молим вас, неће се поновити. -Него.
Вратите се. -Ходаћу, хвала.
Молим вас, госпођице...
Цуре, ово је распоред спавања.
Где су ми наочаре?
Олга и Мери Лу су у 412.
Мери Лу, закопчај кимоно када позиваш собну услугу.
Џозефин и Дефни у 413. -Хвала.
Долорес и Шећер у 414. -Ја и Шећер?
А шта си очекивала? Јодноногог џокеја?
Волела бих да смо у истој соби. -И ја.
Не брини због тога. Често ћемо се виђати.
Четирсто четрнаест? Исти број као и у Синсинатију.
Последња свирка с мушким оркестром.
Каква је битанга тај био. -Саксофониста? -Који други.
Била сам луда за њим. У два ујутру ме је послао
по пљескавице и парадајз-салату. Није било парадајза, па донесох
салату од купуса. Бацио ми ју је у лице.
Заборави саксофонисте, Шећеру. Срешћеш младог милионера.
Откуд знаш? -Женски предосећај.
Ово су ваше торбе?
И ова овде. -Добро, лутко.
Хоћеш напојницу? -Нема везе, лутко.
Обоје радимо овде. Лепо је да си у колективу.
Збогом. -Лутко, када вечерас завршаваш?
Што? -Радим ноћну и имам скривену
флашу џина и када се стиша... -Ниси ли млад за то, сине?
Да ми видиш возачку?
Бриши.
Такве их волим: Велике и дрске.
И, отараси се своје другарице из собе.
Покварени старкеља. -Шта је било?
Уштинут сам у лифту. -Видиш како друга половина живи.
Види, чак нисам ни леп. -Брига их. Све док носиш сукњу.
Као да машеш црвеном заставом пред биком. -Заиста?
Мука ми је да сам застава. Бићу бик. Шта кажеш?
Да бришемо? -Куда?
Обећао си да ћемо збрисати чим стигнемо на Флориду.
Како ћемо? Без кинте смо. -Наћи ћемо други оркестар.
Мушки.
Баш сада Спетс Коломбо и његови траже нас у мушким саставима.
Тако је понижавајуће... -Шта ако си уштинут у лифту?
Радије би вадио олово из пупка? -Добро, добро...
Колико дуго можемо с овим? -Шта те мучи?
Седимо с миром.
Имамо стан и храну, плата је сваке недеље. Види!
Види палме. Летеће рибе.
Знам зашто би остао. Залетео си се на Шећер.
На Шећер?
Видео сам вас у бусу. Шапућете и мењате руж.
О чему ти то? Ја и Шећер? -Ти и Шећер!
Ми смо као сестре. -А ја сам ти кума-вила.
Припазићу на тебе.
Јесте обучене?
Напред!
Виделе сте смеђу торбу с мојим иницијалима?
Шта? -Мој кофер, са стварима.
Нисмо. -Не разумем.
Прво ми нестану наочаре, онда један мој кофер...
Где ми је укулеле? -И укулеле. Мора да имамо лопова.
Ево га.
Цуре иду на купање. Ишле би? -На пливање? Него...
Само мало, Дефни. Немаш купаћи костим. -Ни ја га немам.
Ето. Ни она га нема. Немаш? -Изнајмићемо их на плажи.
А ти, Џозефин? -Не, хвала. Остаћу у кади.
По оваквом дану? Напољу је сјајно. -Нека је. Идемо!
Немој да изгориш, Дефни. -Имам крему за сунчање.
Ето. Ја ћу њу да истрљам, она ће мене. Узајамно ћемо.
Па-па.
Дефни! Престани!
Шта то радиш? -Нешто што сам покупила у лифту.
Пази се! Иде велики!
Дефни! Нисам знала да си тако крупна.
Да си ме видела пре дијете... -Каква рамена и руке...
То је од ношења контрабаса. -На једном ти завидим.
На чему? -Равна си као даска.
Бољи ти стоји одећа него мени.
Пази, Дефни!
Шећеру, хајде да играмо лопте! -Добро.
Малиша, време ти је за дремку. -Не! Хоћу да се играм.
Чуо си мајку. Бриши! Ова плажа је мала за обојицу!
Мама, мама... -Идемо.
"Волим кафу, волим чај.
"Колико момака ће мени припасти?"
Један, два, три, четири, пет,
шест, седам!
Много ми је жао. -Ја сам крива.
Нисте повређени? -Нимало.
Боље да проверимо. -Што?
Када људи сазнају ко сам, набаве инвалидска колица и
надриадвоката да ме туже за три четврт милиона долара.
Не брините. Нећу вас тужити ко год да сте. -Хвала.
А, ко сте? -Ма, дајте!
Шећеру!
Хајде!
Забога.
До виђења.
Нисам ли вас већ негде видела? -Неће бити.
У хотелу сте? -Никако.
Лице ми је познато. -Вероватно сте га видели у
новинама и часописима. Венити Фејр (Вашар таштине).
Вероватно је то.
Бисте ли се мало склонили? Заклањате ми видик.
На шта? -Обесе црвено-белу заставицу
на јахту када је време за коктел. -Имате јахту?
Која је? Велика?
Никако! У немирном свету нико не треба да има јахту са више од
12 лежајева.
Потпуно се слажем.
Кажите, ко вам поставља заставице? Жена?
Не. Мој заставник.
Ко мућка коктеле. Ваша жена? -Не. Мој коктел конобар.
Ако вас занима да ли сам ожењен... -Уопште ме не занима.
Па, нисам. -Јако занимљиво.
Како стоји берза? -Расте, расте.
Кладим се да сте зарадили 100.000 долара док причамо. -Могуће.
Пребирате по берзи? -Не, по укулелеу. А и певам.
За сопствено задовољство?
Гомила нас цура наступа у хотелу. Слатка Су и Синкопе.
О, ви сте друштвене девојке? -Да. Прилично. Брин Мор, Весар...
То радимо из зезања.
Синкопе? Значи ли то да свирате брзу музику... Џез?
Да. Жесток!
Па, неки то воле жестоко. Ја више волим класичну музику.
И ја. У ствари,
провела сам три године у музичком конзерваторијуму Шебојген.
Добра школа.
Вашој породици не смета ваш посао? -И те како смета!
Тата је претио да ће ме искључити из наследства.
Али, баш ме брига. Била је гњаважа.
Знате, прве забаве... -Свечани балови...
Оперске премијере... -Лов на лисице...
И увек истих четирсто.
Чудо да се раније нисмо срели. Сигурно бих запамтио тако
привлачну особу. -Веома сте љубазни.
Сигурно сте и нежни и беспомоћни. -Како рекосте?
Имам теорију о људима с наочарима. -Какву теорију?
Рећи ћу вам када се боље упознамо.
Шта радите вечерас? -Вечерас?
Можда да дођете у хотел да чујете како свирамо.
Радо, али није ми баш лако. -Зашто.
Долазим два пута дневно на обалу када је осека.
Због ових шкољки. То ми је хоби.
Скупљате шкољке? -Да, и мој отац и деда.
Окупирани смо шкољкама.
Зато смо по њима и назвали нафтну компанију.
Шел Оил (шел-шкољка)? -Молим вас, не спомињите име.
Зовите ме Џуниор (млађи). -Шећеру! Шећеру!
Време је да се пресвучемо за вечеру. -Иди ти само, Дефни.
Стићи ћу те. -Добро.
Ти! -У шта буљите, девојко?
Ово ми се стално догађа међу светом. -И ја сам га препознала.
Слика му је била у Венити фејру. -Венити фејру?
Удаљите се, молим. -Сметаш му да види знак са
своје јахте. -Своје јахте?
Са дванаест лежајева. Ово ми је пријатељица, Дефни.
Похађала је Весар. -Шта сам?
Или је то био Брин Мор...
Чуо сам тужну причу о девојци са Брин Мора.
Одала је собну колегиницу, па је задављена сопственим грудњаком.
Да, треба да пазимо с ким делимо собу.
Боље да кренем. -Драго ми је што сам вас обе упознао.
Доћи ћете да нас чујете? -Ако је икако могуће.
Дођите! Немојте да нас разочарате. Биће забавно.
И понесите јахту! -Хајде, Дефни.
Какав тип! -Даље руке! Прва сам га видела.
Шећеру, мали савет. Да сам цура, а јесам,
пазила бих куда идем.
Да сам на то пазила, не бих га срела.
Једва чекам да кажем Џозефин. -Да...
Једва чекам да је видим. Биће баш изненађена.
И ја! Идемо одмах да јој кажемо. -Не морамо да трчимо.
И те како морамо!
Џозефин!
Изгледа да није овде. -Чудно.
Џози! Ко зна где је?
Вратићу се касније. -Не. Чекај. Брзо ће она.
Да не верујеш! Џозефин је све предвидела. -Да. Као за Риплија.
Можда је у куповини? -Тако је. Осећам да ће
се појавити у потпуно новој одећи.
Џозефин? -Нисам чула да сте ушле.
Добро сте се провеле? -Догодила се прелепа ствар.
Шта? -Погоди. -Укинули су прохибицију?
Можеш ти и боље.
Упознала сам једног од њих. -Од којих?
Џуниора из Шел Оила. Има милионе, наочаре, јахту. -Ма, шта кажеш?
Нема само јахту. Има и бицикл.
Дефни...
Кажи ми све о њему.
Млад је, згодан и нежења је. Прави је господин.
Није од оних што пипкају.
Навали ти на њега, ако нећеш да га изгубиш.
Овога нећу испустити. Тако је сладак. Скупља шкољке.
Шкољке? Зашто?
Знаш ону игру са шкољкама.
Дефни, сметаш нам.
Видећеш га вечерас. -Зар?
Доћи ће да нас слуша. Можда.
Како можда? Како те је гледао, сигурно долази.
Надам се.
Шта каже твоја кристална кугла, Џозефин?
Је ли ту Шећер? -Да?
Имаш кључ? Соба је закључана и ја правим барицу испред ње.
Видећемо се на бини, цуре.
Шта радиш тој сиротици правећи се да си милионер?
Откуд ти тај лажни нагласак? Нико тако не говори.
Од свим твојих варања жена, ово је најподлије, најниже...
Не плашим те се.
Мршав, али жилав.
Настрадаћеш. Кад полудим, ја сам као тигар.
Не гледај ме тако. Све је била шала.
Нисам мислио ништа лоше.
Лично ћу ти испеглати одело.
Телефон! Јави се.
Да?
Ово је 415. С брода на копно?
Узећу везу. -Дефни?
Овде опет неваљалац. Знаш, Азгуд? Из лифта?
Ошамарила си ме.
Ко је то? -Њена колегиница.
Дефни не може сада да прича. Је ли нешто хитно?
Мени јесте.
Кажите јој да бих волео с њом да вечерам, на мојој јахти,
после вечерашње представе.
Важи. Вечера, јахта, после представе. Рећи ћу јој.
На вашој јахти? -Зове се Нова Каледонија.
Стара Каледонија је потонула после журке код рта Хатерас.
Нека не брине. Биће ово мирна поноћна ужина.
Само за нас двоје.
Само вас двоје? А шта је с посадом?
Побринуо сам се за то. Сви су на копну.
Имаћемо хладног фазана и шампањац.
Проверио сам, биће вечерас пун месец.
И имам гомилу нових плоча Рудија Велија.
Сјајна замисао. Дафне је лако убедити уз њега.
Кога је лако убедити...
Да, г. Филдинг.
Покупићете је својим глисером после представе.
До виђења. Шта рекосте?
Зауи? Пренећу поруку.
Каква порука? Какав глисер? -Сређено је.
Филдинг хоће да једете хладног фазана на његовој јахти.
Хоће? -Само вас троје на броду.
Ти, он и Руди Вели. -Неће моћи!
Зови га и кажи му да не идем. -Наравно да не идеш.
Ја идем.
Био би на броду с тим маторим покварењаком?
Не. Бићу на броду са Шећером. -А, где ће он бити?
Биће на представи с тобом. -Са мном? -Тако је.
Неће моћи, Џозефин.
"Желим да ме ти волиш, само ти и нико више.
"Желим да ме волиш само ти.
"Желим да ме ти љубиш, само ти и нико више.
"Желим само ти да ме љубиш.
"Не бих тежила
"ничему већем,
"него да испуним жељу да будеш само мој.
"Желим да ме ти волиш, само ти и нико више.
"Желим да ме волиш само ти."
Дефни, маше ти твој момак.
Идите скочите обојица. -Он ти је друштво за вечерас.
Зато се насмеши.
Можеш ти и боље. Унеси се у то.
Што ли сам пустио да ме наговориш на ово? Што?
Јер смо другари. Два мускетара.
Мани то с мускетарима. Како да га задржим на обали?
Кажи да ти је мука на броду. Играјте мини-голф.
Не бих да сам у мини-пешчаној замци с тим типом.
Која је од вас луткица Дефни? -Басисткиња.
То је од оног с великим устима, за столом седам.
Ово је од мене теби, лутко. -Бриши, дечко.
Не мораш да ми остављаш откључана врата. Имам кључ.
Шта ћеш с мојим цвећем? -Зајмим га. Вратићу га сутра.
Изгледа да се неће појавити Пет до један је.
Можда је заборавио? -Знаш какви су милионери.
Ово је стигло за тебе. -За мене?
Од "Шел Оила" је. -Ма, не! -Да!
Хоће да вечерамо на његовој јахти. Чека ме на молу.
Не! -Да! -Чуо си је, да!
Замисли, ја, Шећер Ковалски из Охаја, на јахти милионера.
Да ме само види моја мила мајка...
Надам се да моја мајка никада неће сазнати.
Народе, то је све за вечерас. Слатка Су вас поздравља и
подсећа да су све моје девојке виртуози (чедне)
и да ће такве и остати.
Срећно. -Хвала.
Каква штета! Пун месец, јахта... -Повратила бих.
Идемо да играмо. Низ обалу је кафаница...
Е, нек ме... стварно има бицикл. -Ко?
Шта с кафаницом? -Имају сјајан кубански оркестар.
Идемо тамо.
Вежимо очи оркестру и играјмо танго до зоре.
Знате шта, г. Филдинг? -Шта? -Права сте бомба.
И ти си жива ватра.
Хеј, тамо! -Хеј!
Дуго чекаш? -Није дуго кад знаш кога чекаш.
Хвала. Такође и за цвеће. -Хтео сам да ми допреме
авионом орхидеје из моје баште. Нажалост, Лонг Ајленд је у магли.
Битна је намера.
Изгледа да нема бензина. -Смејурија. Ти без бензина...
Због Шел Оила и тог.
Изгледа да се заглавио уназад.
Тек сам га добио. То је огледни модел.
Изгледа да су на погрешном путу.
Не смета ти вожња уназад? Биће мало дуже.
Није битно колико треба. Битно је ко те вози.
Изгледа мала с плаже. Сада ми личи на крстарицу.
Величина је прописана. Имамо три овакве.
Три? -Да. Мајчина је у Саут Хемптону.
Татина је у Венецуели. Компанија полаже нов нафтовод.
Мог тату више занима железница. Пруга Балтимор и Охајо.
Која је крмена (десна), а која лучна (лева) страна?
То зависи идеш ли или одлазиш. Обично,
крмено је с друге стране кормила... А оно је мост...
Да би стигла с једне стране на другу страну брода.
Желиш ли шампањац? -Радо. Куда?
Имаш просторије горе и доле. -Да. Склониште од урагана.
Још једна предност јахти - много остава.
Него, где би конобар то поставио?
Овде.
Баш сам глуп. Четвртком увек постављају у малом салону.
Изванредно! Као пловећи дворац. -Није лоше за нежењу.
Баш је лепа риба! -Ухватио сам је код рта Хатерас.
Шта је то?
Врста харинге.
Харинга?
Зар није чудесно како сместе такве рибе у мале тегле?
Смање се када их укиселиш.
Шампањац? -Не марим.
"Низ отвор", како ми кажемо на мору.
Срећан пут.
Види све ово сребро. -Трофеји.
Гађање глинених голубова, узгој паса, поло на води...
Није ли поло на води веома опасан? -Него. Два су се
понија удавила пода мном.
Где ти је колекција шкољки? -А, да.
Где ли је? Знаш, четвртком сам овде мало изгубљен.
Шта је четвртком? -Посада има слободно.
Значи, сами смо на броду? -Потпуно.
Никада нисам била сама с мушкарцем усред ноћи,
насред океана.
Потпуно је безбедно. Усидрени смо.
Брод је добро збринут.
Обалска стража ће ме звати ако се појави икакав ледени брег.
Није због леденог брега, већ неки људи користе овакве прилике.
Ласкаш ми. -Наравно, знам да си ти прави господин.
Не то, него што сам безопасан. -Безопасан? Како?
Како да кажем? Имам муку с девојкама. -Какву муку?
Некако ме остављају хладним. -Мислиш, не узбуђују те?
Више је застој у глави. Ништа ми не значи када сам с девојком.
Пробао си? -Наравно. Стално покушавам.
Видиш? Ништа.
Баш ништа? -Мртво море.
Ужасно се осећам због тога. -Није твоја грешка.
Повремено, природа некога зезне. Погрешно га направи.
Не можеш да се заљубиш? -Не више.
Једном сам био, али не бих о томе. Може ли хладан фазан?
Шта се догодило? -Нећу да те замарам.
Не причај свашта.
Било је то на мојој првој години на Принстону.
Била је нека девојка, Нели. Отац јој је био потпредс. Хапмобила.
И она је носила наочаре.
То смо лето провели распуст у Великом кањону.
Гледали смо залазак сунца, када смо се изненада пољубили.
Обоје смо скинули наочаре.
Кренуо сам корак према њој и она је према мени.
Да. Осам сати касније, донели су је на мазги.
Дао сам јој три трансфузије. Иста смо група, "нулта".
Било је касно. -Што је ово тужно...
Од тада... ништа. Без осећања. Као да ми је срце под наркозом.
Јадни дечко... -Да. Не помаже ни сав новац на свету.
Умак од метвице, или бруснице?
Како сада можеш да мислиш на храну?
Шта ми још преостаје? -Тако је безнадежно?
Моја породица је урадила све могуће. Запослили су прелепу
француску дадиљу.
Узели су посебног учитеља да ми чита књиге забрањене у Бостону.
Увезли су играчице са Балија. Знаш, са звончићима и ноктима.
Чисто бацање новца.
Пробао си икада Американке? -Што бих?
Је ли било шта? -Хвала. Опет исто.
Иди код доктора, доброг. -И јесам.
Био сам шест месеци у Бечу код проф. Фројда. Лежећи.
Онда код браће Мејо - инјекције, хипноза, минералне купке.
Да нисам таква кукавица, убио бих се.
Не причај то.
Мора бити нека девојка, негде... -Када бих такву нашао,
венчали бисмо се за трен ока.
Учини ми нешто. -Да. Шта?
Можда нисам Фројд, браћа Мејо, а ни француска дадиља...
Смем ли још једном да покушам? -Ако наваљујеш...
Је л' сада било нешто? -Бојим се да не.
Много ми је жао. -Би ли још шампањца?
Мало музике? Како пригушујеш светло?
Лепо од тебе што би да помогнеш, али нема сврхе. Прекидач је тамо.
То је радио. Ово је као да водиш на концерт неког без слуха.
Нећеш да се потрудиш. Не опири се.
Опусти се.
Као пушење без увлачења. -Па, увуци.
Дефни?
Опет ти водиш. -Извини.
И?
Нисам баш сигуран... Да пробаш поново?
Имам чудан осећај у прстима. Као да се пеку на тихој ватри.
Бацимо још цепаница у ватру.
Изгледа да си на добром путу. -И јесам. Магле ти се наочаре.
Ни слутио нисам да ће бити овако. -Хвала.
Рекли су ми да сам готов, финито, чабар.
А, ево, ти правиш будале од свих тих стручњака.
Минералне купке... Ма, дај. -Где си тако научила да се љубиш?
Продавала сам пољупце за Млечни фонд.
Подсети ме да сутра пошаљем 100.000 долара Млечном фонду.
Лаку ноћ. -Добро јутро.
Колико већ дугујем Млечном фонду? -Осамсто педесет хиљада.
Нека буде равно милион.
Заборавих да ти дам признаницу.
Све у реду? -Имам свашта да ти причам...
Шта би? -Верио сам се.
Честитам. Ко је срећница? -Ја сам.
Молим?
Азгуд ме је запросио. Планирамо венчање у јуну.
О чему ти то? Не можеш да се удаш за Азгуда.
Мислиш да је престар за мене? -Ниси ваљда озбиљан? -Што не?
Он се стално жени девојкама.
Ти ниси девојка, мушко си. Што би се момак оженио момком?
Због обезбеђености.
Боље лези. Није ти добро. -Не обраћај ми се као детету.
Нисам глуп, знам да неће моћи. -Него!
Треба нам пристанак његове мајке. Ал' ја не бринем, јер не пушим.
Џери, постоји и друга препрека. Шта ћеш за медени месец?
Причали смо и о томе.
Он би до Ривијере, ја бих пре на Нијагарине водопаде.
Полудео си! Како ћеш се извући? -И не очекујем да ово траје.
Рећи ћу му истину када дође време. -Када?
Одмах после венчања. Онда иде брзо поништење,
он ми даје отпремнину и добијам алиментацију сваког месеца.
Џери, слушај! Постоје закони, обичаји.
То још није било.
Ово ми је последња прилика да се удам за милионера.
Прими савет: Заборави на све. Понављај себи да си мушко.
Мушко сам. -Тако је, дечко.
Мушко сам, мушко...
Боље да сам мртав. Мушко сам...
Шта ћу с вереничким поклоном? -Каквим? -Дао ми је наруквицу.
Ово су прави дијаманти! -Наравно да су!
Није мој вереник пропалица! Сад' ћу морати да му је вратим.
Чекај мало. Не брзај.
Нећемо да увредимо Азгуда.
Само тренутак. -Ја сам, Шећер.
Уђи. -Чула сам гласове.
Морам с неким да причам. Не спава ми се.
Теби треба чашица жестине. -Не. То сам заувек оставила.
Јеси ли се лепо провела? -Лепо...
Било је убитачно лепо. -Је ли наваљивао?
Наравно да није. Потпуно супротно.
Њему треба помоћ. -Зашто?
Каква елеганција!
Да си видела јахту, свеће, умак од метвице и бруснице.
Јој, што и ја нисам била тамо.
Видећу га вечерас... свако вече. Мислим да ће да ме запроси
чим се осмели. -Баш је дрзак!
Дефни је вечерас запрошена.
Стварно? -Од стране богатог милионера.
Сјајно! Јадна Џозефин.
Ја? -Дефни и ја имамо момке.
Да бар и теби некога нађемо.
Ево ме, лутко.
ДЕСЕТИ ГОДИШЊИ СКУП ПРИЈАТЕЉА ИТАЛИЈАНСКЕ ОПЕРЕ
Пријатељи италијанске опере. То смо ми.
Овде је пријављивање.
Полицијски Гласник
Спетс Коломбо, заступник из Чикага, Јужно удружење.
Хвала.
Здраво, Спетсе. Кладили смо се 8 према 1 да нећеш доћи.
Што не бих? -Због туге за
Чарлијем "Чачкалицом". -Сви ћемо једном умрети.
Да. Никада не знаш ко је следећи.
Пријави се код дежурног. -Што? -Наређења Малог Бонапарте.
Дижи руке, Спетс. -Који је разлог?
Мали Бонапарта не жели овде гвожђурију.
Добро. Чист си. -Али ти ниси.
Није напуњен.
Следећи.
Шта је унутра? -Штапови за голф.
Шта је ово? -Мој гвоздени штап.
Видимо се иза.
Где си покупио тај штос?
Идемо, момци.
Спетс Коломбо, кад сам и тебе видео.
Здраво, жацо. Откуд ти на Флориди?
Чуо сам да ви, љубитељи опере, имате скуп, па сам решио да
дођем, уколико неко одлучи да запева. -Јако духовито.
Где си био у три по подне на Светог Валентина?
Био сам код Риголета. -Како му је име, где живи?
То је опера, незналице. -Где се давала? У гаражи,
у улици Кларк? -У улици Кларк? Никад чуо.
А чуо си за француску чистионицу на булевару Вобеш? -Што?
Јер си им дан после пуцњаве донео крваве камашне.
Посекао сам се бријући се. -Бријеш се с камашнама?
И спавам с њима. -Престани са шалом.
Ти си вулканизовао "Чачкалицу". Знамо то. -И ко још?
Она двојица сведока које твоји "адвокати" траже по целом Чикагу.
Момци, знате ли ишта о некој гаражи и сведоцима?
Ми? Били смо с тобом на Риголету.
Не брини, Спетс.
Ускоро ћемо да ископамо та два сведока. -То ћете и морати:
Да их ископате.
Осећам се као фуфа. Узимати типу накит под лажним изговором.
Узми док си млад.
Боље намажи усне. Да будеш леп Азгуду.
Сломиће му срце када сазна да не можемо да се венчамо.
Шећеру такође када сазна да се неће удати за милионера.
То је живот. Нема кајгане без разбијених јаја.
Што спомињеш кајгану? -Не зановетај.
Имамо јахту и наруквицу, ти имаш Азгуда, ја Шећер.
Биће живо.
Џо? -Молим?
Изгледа да ће кајгана да загори.
Идемо, Дефни.
Идемо горе! -Чекај!
На трећи, молим.
Не бих да сам нападан. Јесам ли већ срео вас, женске?
О, не. -Ваљда мислите на друге женске.
Биле сте некад у Чикагу? -Ми? Тамо не бисмо ни мртве.
Трећи спрат. -На ком си ти спрату, душо?
Шта те брига. -Соба 413. Видећемо се.
Не зови нас, ми ћемо звати тебе.
Кажем ти, нас траже. Ставиће нас уза зид и... тррр.
Тада ће пандури наћи две мртве женске и однеће нас у
женску мртвачницу. Када нас скину, умрећу од срамоте.
Ућути и пакуј се. -Добро, Џо.
Не то, идиоте! -Од Азгуда су.
Хтео је да их носим вечерас.
Знаш, нећу никада наћи човека који је тако добар према мени.
Ако изађемо живи из хотела, продаћемо наруквицу
и узећемо брод за Јужну Америку. Бићемо у некој банана-републици.
Јер, једући само банане, можемо да живимо 50 година, можда 100.
Ако изађемо живи из хотела.
Нешто смо заборавили? -Прибор за бријање, а и Шећер.
Шећер?
Дајте ми 414. -Шта то радиш?
Телефонирам. -Ко има времена за то?
Не можемо да је оставимо без поздрава. -Од када?
Ти им обично остављаш само шамар. -Тада сам био саксофониста.
Сада сам милионер.
Пошаљи јој разгледницу. Те гориле ће можда упасти сваки час.
Соба 414? Позив са брода. -Са брода?
Шећеру, за тебе је, с јахте.
Хало?
Најдража душо. Лепо је што те опет чујем.
Бацићу пеглу.
Нисам баш добро спавао. Искрено, ока нисам склопио.
Ја нисам никада боље спавала.
Сањала сам диван сан. Била сам на јахти и сидро се откачило.
Плутали смо данима.
Ти си био капетан, ја посада.
Пазила сам на ледене брегове, сређивала твоје шкољке,
мешала коктеле и брисала замагљене наочаре.
Када сам се пробудила...
хтела сам да допливам до тебе.
Да.
Око нашег састанка вечерас.
Срешћемо се на молу, одмах после наступа.
Бојим се да не. Не могу вечерас.
Ни сутра. Морам да идем.
Неочекивано је нешто искрсло. Одмах испловљавам.
Куда?
За Јужну Америку?
Јесте неочекивано.
Знаш, имамо нафтне послове у Венецуели. Тата ми је послао
телеграм.
Управни одбор је донео одлуку о спајању.
Спајању? Колико ћеш одсуствовати?
Доста дуго.
У ствари, више се не враћам.
Не враћаш се?
Загуљено је. То су високе финансије.
Председник венецуеланског синдиката нафташа има ћерку...
А... Такво спајање.
Каква је?
Према нашем саветнику, није нешто нарочито.
Али, тако нафта куља.
Човек на мом положају има неке обавезе према акционарима.
Оним малим људима који су уложили све паре.
Наравно, схватам.
Бар мислим. -Знао сам да ћеш.
Бар да сам нешто могао...
за тебе да урадим.
Већ јеси. Дао си ми поверљиве податке.
Одмах ујутру зовем брокера да ми купи акције
венецуеланске нафте за 50.000 долара.
Паметно.
Узгред, добила си моје цвеће?
Оне орхидеје из моје баште?
Магла се подигла са Лонг Ајленда, па их је авион донео јутрос.
Чудно... Послао сам их до твоје собе.
Сигурно су до сада испоручене.
Долорес, види има ли цвећа напољу?
Да, овде је.
Беле орхидеје! Нисам их добијала још од дебија.
Шта је ово?
Шта је шта? А, то.
Само мали опроштајни поклон.
Прави дијаманти. Сигурно вреде колико су тешки.
Увек си овако дарежљив?
Не увек.
Хоћу да знаш да сам ти захвалан за оно што си ми учинила.
Нисам ништа учинила. Једноставно се догодило.
Кормилар је баш ушао. Дижемо сидро.
Мирно море и срећан пут. Ако ти треба музика за свадбу,
бићемо тамо за две недеље. -Збогом, драга.
Не знам за капетана, али навигатор се купи одавде.
Да, испловимо. -Чекај, моја наруквица.
Шта би с мојом наруквицом? -Како мислиш твојом? Наша је.
Добро. Шта би с нашом наруквицом?
Не брини. С њом смо урадили праву ствар. -Шта смо урадили?
Опет изводиш своје смицалице? -Нема смицалица, ни обмана.
Овај пут је искрено. -Ти...
Где је тај бурбон?
Шта би, Шећеру? -Не знам. Одједном сам жедна.
Одакле ти та наруквица? -Свиђа ти се? -Одувек и јесте.
Дао ми ју је Џуниор. Иде у Ј. Америку да узме другу.
То се зову високе финансије. -То ја зовем гњида.
Да сам на твом месту, скинула бих је и бацила бих му је у лице.
Дефни... -Први пристојан тип у мом животу.
Једини ми је нешто дао. -Заборавићеш га, Шећеру.
Како? Куд год да идем, на сваком углу ће бити Шелова пумпа.
Вратићу је када је испразним.
Јеси ли ти нормалан? Хотел врви од мафијаша.
Правиш се да си милијардер.
Како ћемо побећи? Шта ћемо јести?
Ходаћемо. Ако треба, гладоваћемо. -Опет то "ми".
Не туда! Да не налетимо на Спетса и другаре.
Руке су ти чисте?
Окрени.
Добро. Вежи ми камашне.
Стварно се лепо облачиш, шефе.
Причао сам с другим представницима.
Мали Бонапарта се љути због оног са Чарлијем "Чачкалицом".
Он и Чарли су заједно били у хору.
Прекини, да се не бих расплакао.
Чак је позлатио Чарлијеву последњу чачкалицу из гараже.
Као што сам већ рекао - Мали Бонапарта је омекшао.
Нема више срчаности. Некада је био као камен.
Штета. Мислим да треба у пензију.
Подржавам. -Како да га пензионишемо?
Смислићемо нешто.
Ускоро ће он и Чарли опет да певају у истом хору.
Овај пут неће бити сведока.
Види! Две женске из лифта!
Хеј! Дођите код нас!
Шта је тим женскама?
Можда то и нису женске.
Иста лица, исти инструменти.
Твоја посетница за Св. Валентина. -Два свирца из гараже.
"Ни мртви не бисмо у Чикаго." Завршићемо овде посао.
Хајде!
Шта ћемо сада? -Прво да скинемо ову одећу.
Шта би? -Ја и Мрша смо их опколили,
али смо их изгубили у гужви.
Где сте ви били, момци? -С тобом, на Риголету.
Глупи идиоте... -Нема везе. Средићемо их
после вечере. Нису далеко.
Хвала.
Хвала, колеге пријатељи опере.
Десет година је откако сам се изабрао на место председника
ове организације.
И ако то и ја сам кажем, добро сте изабрали.
Погледајмо остварено.
У последњој фискалној години остварили смо 112 милиона
долара, пре опорезивања.
Само што ми не плаћамо порез.
Као и у сваком послу, и ми имамо мале неспоразуме.
Устанимо сада у знак сећања на седморицу наших чланова
из Чикага, Северно удружење,
који нису могли вечерас да буду с нама јер су избрисани.
И ти, Спетс. Устај!
Полако.
Знаш када излазиш? -На друго певање
"Он је добар момак, то нико не пориче".
Добро.
Немој да поквариш торту. Обећао сам парче својој деци.
Колеге представници,
у животу сваког руководиоца дође време да мисли на пензију.
Не, не, не!
Тражио сам около ко би ме заменио и имам пар имена.
Нпр., ту је једно лице из Чикага, из Јужног удружења.
Неки се питају није ли превише прерастао своје камашне!
Кажем, то је човек који има успеха.
Неки кажу да је отишао предалеко.
Кажем, не можете спречити доброг човека.
Наравно, има много да учи. Велика гужва коју је направио
за Светог Валентина није добра за односе с јавношћу.
Пуштање сведока да побегну заиста је несмотрено.
Не брини за ту двојицу. Као да су већ мртви.
Скоро сам их ухватио данас.
Мислиш, пустио си их двапут да побегну!
Неки би рекли да је то баш аљкаво.
Ја кажем: "Људски је грешити, божански је опростити".
Да бих ти показао шта мислим о теби, Спетс, момци су ми рекли
за твој рођендан.
Зато смо ти спремили торту. -Мој рођендан?
Зашто? Тек је за 4 месеца.
Мало смо поранили. Шта су четири месеца међу пријатељима.
Добро, момци. Сви заједно:
"Јер, он је добар момак, јер, он је добар момак...
"то нико не пориче."
Ал' ти је шала.
Бришимо одавде.
Хватајте те момке!
Шта се овде догодило?
Нешто му није пријало у тој торти.
Честитке кувару! Нико не одлази док не добијем рецепт!
Желиш ли да од ове муве направиш слона?
Да!
Промакли су нам! -Не брини.
Наши пазе на железницу, путеве и аеродроме.
Не могу да се извуку.
Чуо си ово? -Да. Али не пазе на јахте.
Зови Азгуда. -Шта да му кажем?
Да ћеш с њим да побегнеш. -Да побегнем...
Али, постоје закони, обичаји. -Постоје, наравно.
Али постоје и мртвачнице за даме.
"Јер морам тебе да имам
"или никога,
"тако да сам готова с љубављу.
"Закључала сам срце, ту држим осећања.
"Напунила сам срце леденим ваздухом и
"није ми ни до кога стало,
"јер сам завршила с љубављу.
"Што си ме навео да мислим да ти је стало.
"Ниси ме требао, јер си већ имао робове око себе
"да те узнемиравају и псују својим осећањима и наклоношћу
"према теби.
"Збогом пролећу и свему што ми је значило.
"Оно никада неће донети прохујале ствари.
"Јер ти ћеш бити мој или другог бити неће,
"тако да сам готова с љубављу.
"Скроз сам завршила с...
"Душо, готова сам с љубављу."
Џозефин!
Бинсток!
То није женска!
Ништа од тога, Шећеру. Ниједан човек није тога вредан.
Зграби је!
Џозефин?
Сређено. Азгуд нас чека на молу. -Још нисмо тамо!
Здраво. Моја пријатељица, Џозефин.
Биће деверуша. -Драго ми је. -Крени!
Баш је навалила.
Чекајте на Шећер!
Још једна деверуша? -Носачица цвећа.
Шећеру, шта то радиш? -Рекох ти. Нисам баш бистра.
Идемо!
Нисам ја за тебе. Лажов сам и преварант.
Саксофониста.
Један од оних битанги од којих бежиш. -Знам, сваки пут.
Учини себи услугу. Иди назад где су милионери.
Извуци тањи крај.
Не купус-салату у лице и истрошену пасту за зубе.
Тако је. Избаци то из себе. Убеди ме да одем.
Звао сам мамицу. Плакала је од среће.
Хоће да носиш њену венчаницу. Од беле чипке.
Не могу да се венчам у одећи твоје мајке.
Она и ја нисмо исто грађене.
Преправићемо је. -Е, нећемо.
Азгуде, искрено, уопште не можемо да се венчамо.
Што да не?
Прво, нисам природна плавуша. -Нема везе.
Пушим све време. -Није ме брига.
Имам гадну прошлост. Већ три године живим са саксофонистом.
Опраштам ти.
Не могу да имам децу. -Усвојићемо их.
Не разумеш, Азгуде.
Ја сам мушкарац.
Па, нико није савршен.
Превод: Слоба К. (slobonja@yahoo.com)